V LUENTO
NAISTEN, LASTEN JA VANHUSTEN IHMISOIKEUDET

1. NAISTEN OIKEUDET	2
2. LASTEN OIKEUDET	6
3. NUORTEN OIKEUDET	10
4. OIKEUS OPETUKSEEN	10
5. VANHUSTEN OIKEUS TURVALLISEEN ELÄMÄÄN	11
6. TEHTÄVIÄ	12
7. LÄHTEET	13

V LUENTO
NAISTEN, LASTEN JA VANHUSTEN IHMISOIKEUDET

Viidennessä osiossa käsitellään naisten ja miesten tasa-arvoisia ihmisoikeuksia. Tarkastelussa on myös lasten, nuorten ja vanhusten ihmisoikeudet. Osio koostuu siten, että tarkastelu aloitetaan naisten oi-keuksista. Erillistä osiota miesten oikeuksista ei ole, sillä kansainvälisessä ihmisoikeussäätelyssä on nähty tarpeelliseksi turvata vain naisten oikeudet omilla erityissäännöksillä. Miesten oikeuksien on katsottu toteutuvan yleisten ihmisoikeussopimusten nojalla, ilman nimenomaista sukupuoleen sidottua säätelyä. Suomen kaltaisessa tasa-arvoisessa maassa on kuitenkin syytä todeta, että miesten oikeudet ovat yhtälailla merkittäviä. Ihmisoikeudet kuuluvat yhtäläisesti kaikille.

Naisten oikeuksien jälkeen käsittelemme lasten ja nuorten ihmisoikeustilannetta. Toivomme tehtävien tukevan oppimisprosessia. Esimerkiksi tarkempi tutustuminen Unicefin työhön tehtävien muodossa, havainnollistaa oppilaille lapsenoikeuksien parissa tehtävää kansainvälistä työtä. Osion lopussa käsittelemme myös vanhusten oikeuksia. Ikääntyvien kansalaisten ihmisoikeuksia loukataan mm. väkivallan keinoin meillä Suomessakin, mutta asia jää ikävän usein taka-alalle. Tässä luento-osiossa haluamme korostaa, miten ihmisoikeudet tulee nähdä elämänkestoisena jatkumona. Jokainen on niihin oikeutettu, lapsesta vanhukseen.

1. NAISTEN OIKEUDET

(Kalvopohja nro: V.a.)
NAISTEN OIKEUDET
KAIKKINAISEN NAISTEN SYRJINNÄN POISTAMISTA KOSKEVA YLEISSOPIMUS, 1979

1 artikla
Tässä sopimuksessa “naisten syrjintä” tarkoittaa kaikkea sellaista sukupuolen perusteella tapahtuvaa syrjintää, poissulkemista tai rajoittamista, jonka vaikutus tai tarkoitus on heikentää naisille – miesten ja naisten tasa-arvon pohjalta ja siviilisäädystä riippumatta – kuuluvien yhtäläisten ihmisoikeuksien ja perusvapauksien tunnustamista, nauttimista tai toteuttamista poliittisella, taloudellisella, yhteiskunnallisella, sivistyksellisellä, kansalaisoikeuksiin liittyvällä tai muilla aloilla, tai mitätöidä nämä oikeudet.

Naisten tasa-arvoisemman aseman kehittämiseksi on tehty kansainvälistä yhteistyötä aktiivisesti viimeisen viidenkymmenen vuoden aikana. Pohjoismaissa tasa-arvoasioita on hoidettu maailman laajuisessa tarkastelussa esimerkillisesti.  Naisten epätasa-arvoinen asema on kuitenkin yleisesti suuri ongelma tämän päivän maailmassa ja Skandinavian maatkaan eivät voi pestä käsiään ongelmista. Ns. tasa-arvoisissakin maissa ovat toista sukupuolta sortavat asenteet lujassa ja myös lainsäädännöstä löytyy ongelmakohtia. Suomessa ongelmia löytyy esimerkiksi palkkaeroissa naisten ja miesten välillä.

(Kalvopohja nro: V.b.)
NAISTEN OIKEUKSIEN SOPIMUKSIA (YK)

Ihmisoikeuksien historia muodostuu pitkälti sen tarkastelusta, miten ihmisoikeuksien haltijoiksi katsottujen ihmisten määrä on laajentunut. Nykyisin kaikki ihmisyksilöt tiedostetaan ihmisoikeuksien haltijoiksi. Alkuperäinen 1600- ja 1700-luvun liberalismi keskittyi “miesten oikeuksiin”, millä toisinaan tarkoitettiin vain vapaita ja maata omistavia miehiä. Viimeistään kuitenkin vuoden 1948 yleismaailmallisen ihmisoikeuksien julistuksen myötä ihmisoikeudet on mielletty kaikille ihmisille yhtäläisesti kuuluviksi oikeuksiksi, muun muassa sukupuoleen, ikään, yhteiskunnalliseen asemaan, ihonväriin ja terveydentilaan katsomatta. Ihmisoikeudet kuuluvat yhtäläisesti naisille ja miehille, nuorille ja vanhoille. 

Yhdistyneet kansakunnat on tehnyt lähes koko historiansa ajan työtä myös miesten ja naisten tasa-arvoisuuden kehittämiseksi. Vuonna 1952 hyväksyttiin YK:n ensimmäinen oikeudellinen asiakirja, joka käsitteli yksinomaan naisten oikeuksia. Tuolloin syntyi Naisten poliittisten oikeuksien yleissopimus. Sopimuksessa todetaan muun muassa, että naisilla on oltava oikeus äänestää miesten rinnalla kaikissa vaaleissa, päästä julkisiin virkoihin ja harjoittaa kaikkia kansallisen lain säätämiä julkisia toimia. YK:ta perustettaessa vain kuusi kymmenestä jäsenvaltiosta hyväksyi täysin naisten äänioikeuden. Nykyisin tämä oikeus tunnustetaan lähes yleismaailmallisesti. Naisten äänioikeuden lisääntymisestä huolimatta, on huomioitava, että maailmassa löytyy edelleen maita, joissa naisten poliittinen aktiivisuus on täysin estetty. 

Vuonna 1957  YK hyväksyi Naimisissa olevien naisten kansalaisuussopimuksen. Siinä säädetään, että naisen kansalaisuus ei automaattisesti muutu avioliittoon mennessä, avioerossa tai miehen kansalaisuuden muuttuessa avioliiton aikana. 

Vuonna 1962 puolestaan säädettiin yleissopimus avioliittoon suostumisesta, avioliittoon vaadittavasta vähimmäisiästä ja avioliittojen rekisteröinnistä. Sopimuksella on pyritty poistamaan lapsiavioliitot ja kihlaukset ennen murrosikää. Samoin on pyritty luomaan asiaankuuluvat rangaistukset ja perustamaan avioliittorekisterit. 

1967 yleiskokous hyväksyi julistuksen naisten syrjinnän poistamisesta. Siinä julistetaan naisilla olevan samat oikeudet lain edessä. Samoin julistetaan naisilla olevan oikeus omistaa omaisuutta. Se vahvistaa, että vanhemmilla on tasavertaiset oikeudet ja velvollisuudet lasten asioissa ja kieltää lapsiavioliitot ja tyttöjen kihlauksen ennen murrosikää. 

1979 hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa Kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva  yleissopimus. Sen tarkoituksena on ollut poistaa naisten syrjintä sen kaikissa muodoissa. Sopimuksessa on määritelty ne toimenpiteet, joihin on ryhdyttävä naisten syrjinnän poistamiseksi poliittisessa ja julkisessa elämässä, kansalaisuuskysymyksissä, koulutuksessa, työssä, terveydenhuollossa, avioliitossa ja perheessä. Erityistä huomiota on haluttu kiinnittää maalla asuvien naisten oikeuksiin, sukupuoliroolien poistamiseen ja naisten seksuaalisen hyväksikäytön lopettamiseen. Tavoitteena on ollut myös taata naisille ja miehille tasa-arvoinen asema tuomioistuimen edessä. 

Suomi liittyi yleissopimukseen vuonna 1986. Sopimuksesta käytetään yleensä lyhyesti nimeä naisten oikeuksien sopimus. 

(Kalvopohja nro: V.c.)
ONGELMIA NAISTEN OIKEUKSIEN TOTEUTUMISESSA MAAILMALLA

-	PERHEVÄKIVALTA 

-	TALOUDELLINEN TURVATTOMUUS (Esim. avioerossa)

-	PUUTTEELLISET TAI KOKONAAN PUUTTUVAT YHTEISKUNNALLISET OSALLISTUMISOIKEUDET

-	PAKKOAVIOLIITOT

-	EI MAHDOLLISUUTTA PERHEKOON SUUNNITTELUUN

-	EI MAHDOLLISUUTTA KOULUTUKSEEN

-	PROSTITUUTIO

Naisten fyysisen koskemattomuuden loukkaaminen on iso ongelma monissa maissa. Lainsäädäntö ei turvaa naisia perheväkivallalta, avioliitossa tapahtuvilta raskauksilta tai yleiseltä turvattomuudelta. Avioeron sattuessa naiset jäävät monesti heitteille ja heidän taloudellinen tilanteensa on erittäin heikko. Monissa maissa on edelleenkin ongelmana myös teini-ikäisten tyttöjen pakkoavioliitot, joissa he eivät itse saa millään tavoin vaikuttaa tilanteeseen. Tytöt ovat vain vaihtotavaraa, kun perheet sopivat avioliitoista ja myötäjäisistä. Avioliitossa naiset taas eivät saa ja voi vaikuttaa siihen, kuinka monta lasta he haluavat.

Miljoonat naiset ympäri maailmaa jäävät edelleen vaille kouluopetusta. Alkeellisten perustaitojen oppiminen (luku- ja kirjoitustaito) ovat monille saavuttamattomia unelmia. Naisten kouluttautuminen on kuitenkin yhteiskunnallisesti hyvin tärkeää. Tutkimuksissa ollaan huomattu, miten naisten kirjoitustaito ja lasten lukumäärä ovat yhteydessä toisiinsa. Siellä missä naiset osaavat lukea, ovat perhekoot lähteneet laskemaan. Tämä on tärkeää alueilla, missä väestönkasvu on suuri ongelma. Koulutuksen myötä naiset saavat itsenäisen otteen elämäänsä ja voivat näin paremmin vaikuttaa heitä koskeviin kysymyksiin.

Suurena ongelmana köyhissä maissa on tyttöjen ja naisten ajautuminen prostituutioon. Köyhiltä maaseutualueilta tyttöjä myydään parittajille suurkaupunkeihin. Naiset joutuvat työskentelemään orjuuden kaltaisissa oloissa, eikä heillä ole usein käytännössä minkäänlaisia mahdollisuuksia päästä ulos tilanteesta.

Suomen ihmisoikeustilanne on kansainvälisessä vertailussa hyvä. Monessa suhteessa olemme myös tasa-arvon mallimaita. Tämä ei kuitenkaan muuta sitä tosiasiaa, että myös meillä on tasa-arvoon liittyviä ongelmia, joiden parantamiseksi on tehtävä työtä. Esimerkiksi naisten kuukausiansiot ovat vain 80 prosenttia miesten ansioista. Erot eivät ole juurikaan kaventuneet , vaikka naiset kouluttautuvat keskimäärin miehiä pidemmälle. Palkkaerot johtuvat monista syistä. Naiset valitsevat osittain matalammin palkattuja ammatteja. Toisaalta voidaan kysyä, miksi juuri perinteisesti naisvaltaiset alat ovat huonommin palkattuja? Merkittävä osa palkkaeroista muodostuu kuitenkin todellisesta palkkasyrjinnästä. Tällä tarkoitetaan sitä, että samasta työstä ei makseta samaa palkkaa.

2. LASTEN OIKEUDET

(Kalvopohja nro: V.d.)
LAPSEN OIKEUDET

“Lapsen oikeus on aikuisen velvollisuus” 

J.P. Grant, Unicefin entinen pääsihteeri

Lapset ovat se maailman alati kasvava joukko, jonka ihmisoikeuksien toteutuminen tulee olla erityisen suojelun kohteena. Lapset ovat ihmisoikeusrikkomusten edessä kaikkein puolustuskyvyttömimpiä.

(Kalvopohja nro: V.e.)
MITEN LASTEN OIKEUKSIA RIKOTAAN?

MILJOONAT MAAILMAN LAPSET ELÄVÄT KÖYHYYDESSÄ VAILLA:
 RIITTÄVÄÄ RAVINTOA
 TERVEYDENHUOLTOA
 KASVATUSTA

- LAPSIORJAT 
- LAPSISOTILAAT
- SEKSIKAUPAN UHRIT

Köyhyys on ongelma, joka koskettaa kipeästi lapsia. Rahan puutteessa lapsille ei voida kehitysmaissa tarjota riittävää ravintoa, terveydenhuoltoa tai koulutusta. Taistelu köyhyyttä vastaan on myös taistelua lapsien ihmisoikeuksien puolesta. Lapsen oikeuksia on pystytty vuosikymmenien aikana myös kehittämään. Toisaalta kuten köyhyyden hoitamisessa yleensäkin, ongelmana on varojen jatkuva ohjautuminen muualle, lasten aseman parantamisen sijasta. Kylmää sotaa ovat seuranneet kasvavat etniset ristiriidat. Ei siis vaikuta siltä, että valtioiden asevarustelusta vapautuneet rahat saataisiin lasten oikeuksien parantamiseen. Ja vaikka useilla ns. kehitysmailla on  tekniset mahdollisuudet parantaa polio, ripulit ja hengitystietulehdukset, ovat malaria ja AIDS edelleen suuria ongelmia. Samoin isoja olemassa olevia haasteita ovat lukutaidottomuus, ympäristötuhot, ruokaongelmat, lapsiprostituutio ja lasten hyväksikäyttö työelämässä. 

(Kalvopohja nro: V.f.)
MITÄ LASTEN ASEMAN PARANTAMISEKSI ON TEHTY?

- UNICEF, 1946

Lasten aseman parantamiseksi on työskennelty keskitetysti varsinkin toisen maailmansodan jälkeen eli 1940-luvun lopulta alkaen. Joulukuun 11. päivänä 1946 perustettiin YK:n kansainvälinen lasten hätäapujärjestö (United Nations International Children's Emergency Fund), Unicef. Järjestö luotiin auttamaan toisen maailmansodan seurauksena hädänalaisena olevia lapsia. Ensimmäinen pääjohtaja Maurice Pate otti työnsä vastaan vain sillä ehdolla, että uusi järjestö auttaisi niin sodan voittajien kuin häviäjienkin lapsia. Lasten asia haluttiin nostaa kaikkien poliittisten ristiriitojen yläpuolelle.  

YK oli lakkauttamassa lasten hätäapujärjestöään 1950-luvun alussa. Hanketta nousivat vastustamaan “kehittyvän maailman” uudet kansakunnat. Kansainvälisen lastenjärjestön tehtävää ei voinut katsoa täytetyksi, koska miljoonat lapset Afrikassa, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa kärsivät köyhyyden seurauksista. Vaikka Eurooppa ja sen lapset alkoivatkin toipua sodasta, niin muualla riitti valtavasti tehtävää.  YK:n yleiskokous vahvisti vuonna 1953 Unicefin aseman kiinteänä osana YK-järjestelmää. Sen virallisesta nimestä jäivät pois sanat “hätäapu” ja “kansainvälinen” ja ne säilyivät vain lyhenteessä Unicef. Järjestön nimeksi vakiintui United Nations Children's Fund, YK:n lastenjärjestö.

- LASTEN OIKEUKSIEN JULISTUS, 1958

Unicefin ponnistelut perustuivat vuosikymmeniä Lasten oikeuksien julistukseen, jonka YK:n yleiskokous hyväksyi vuonna 1959. Julistuksessa toistetaan useita Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen ehtoja lapsiin sovellettuina. Lisäksi todetaan, että “lapsi tarvitsee erikoissuojelua ja hoitoa sekä asianmukaisen oikeusturvan ennen ja jälkeen syntymänsä”. 

- YLEISSOPIMUS LASTEN OIKEUKSISTA, 1989

Lapsen oikeuksien sopimus (LOS) hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa 20.11.1989. Sopimus on yleisesti hyväksytty käsitys siitä, mitä oikeuksia kaikilla lapsilla pitäisi olla “ihonväriin, sukupuoleen, kieleen, uskontoon, poliittisiin mielipiteisiin, kansallisuuteen, etniseen tai sosiaaliseen alkuperään, varallisuuteen, vammaisuuteen tai syntyperään” katsomatta. Lapsen oikeuksien sopimus koskee kaikkia alle 18-vuotiaita  (lukuun ottamatta artiklaa nro 38, joka suojelee vain alle 15-vuotiaita lapsia osallistumiselta sotatoimiin. Unicef on ollut  tukemassa lisäpöytäkirjaa, joka nostaa tämänkin ikärajan 18 vuoteen). 

Lapsen oikeuksien sopimuksen on ratifioinut (2000) 191 maata. Maailman maista ainoastaan Yhdysvallat ja Somalia ovat jättäneet sopimuksen ratifioimatta. Sopimuksen noudattamista valvoo komitea, jolle maat raportoivat lasten oikeuksien tilanteestaan. Yleissopimus on nimensä mukaisesti valtioiden välinen sopimus, jolla on kansainvälisoikeudellista velvoittavuutta. 1950- luvulla annetulla lasten oikeuksien julistuksella ei ole näin syvälle menevää vaikutusta, vaikka sen merkitystä ei pidäkään vähätellä.

(Kalvopohja nro: V.g.)
LAPSEN OIKEUDET LYHENNETYSSÄ MUODOSSA

1. Artikla: Jokainen alle 18-vuotias on lapsi. 
2. Artikla: Lapsen hyvinvointi ei saa riippua siitä, mistä päin maailmaa hän on kotoisin tai miltä hän näyttää. 
3. Artikla: Aikuisten, esimerkiksi valtion, on tehtävä sellaisia päätöksiä, jotka suojelevat lasta. 
4. Artikla: Valtioiden pitää toteuttaa nämä artiklat. 
5. Artikla: Valtioiden pitää auttaa vanhempia ja muita lapselle tärkeitä aikuisia niin, että nämä voivat tukea lapsen kehitystä. 
6. Artikla: Kaikilla lapsilla on oikeus elämään, ja valtion pitää auttaa lapsia saamaan mahdollisimman hyvä elämä. 
7. Artikla: Jokainen lapsi on rekisteröitävä heti syntymän jälkeen. Syntyneellä lapsella on oikeus nimeen ja kansalaisuuteen. 
8. Artikla: Valtiot varmistavat jokaisen lapsen oikeuden henkilöllisyyteen, kansalaisuuteen ja nimeen. 
9. Artikla: Jokaisen lapsen pitää saada elää yhdessä vanhempiensa ja perheensä kanssa, jos hänellä on hyvä olla heidän kanssaan. 

(Kalvopohja nro: V.h.)
10. Artikla: Jos lapsi on joutunut lähtemään kotimaastaan, hänen pitää voida palata sinne ja päästä yhteyteen oman perheensä kanssa. 
11. Artikla: Valtioiden pitää estää lasten sieppaaminen. 
12. Artikla: Lapsilla on oikeus omiin mielipiteisiin. 
13. Artikla: Jokaisella  lapsella on oikeus ilmaista mielipiteensä, kunhan se ei loukkaa muita. 
14. Artikla: Lasten pitää itse voida päättää, millaista uskontoa he haluavat seurata. 
15. Artikla: Lapset saavat perustaa järjestöjä ja toimia niissä. 
16. Artikla: Lapsilla on oikeus yksityisyyteen. 
17. Artikla: Lapsilla on oikeus tietää esim. television, radion ja lehtien välityksellä, mitä maailmassa tapahtuu. 
18. Artikla: Valtion täytyy tukea vanhempia lapsien kasvattamisessa. 
19. Artikla: Lapsia pitää suojella väkivallalta ja hyväksikäytöltä. 
20. Artikla: Valtion pitää auttaa perheettömiä lapsia. 
21. Artikla: Lapsia voidaan adoptoida, mutta vain jos se on lapsen kannalta paras vaihtoehto. 
22. Artikla: Pakolaislapsista pitää huolehtia. 
23. Artikla: Vammaisten lasten pitää saada parasta mahdollista apua. 
(Kalvopohja nro: V.i.)
24. Artikla: Lapsilla on oikeus elää terveenä ja saada tarvittaessa hoitoa. 
25. Artikla: Laitoksissa hoitoa saavilla lapsilla on oltava hyvät oltavat. 
26. Artikla: Lapsilla on oikeus nauttia sosiaaliturvasta. 
27. Artikla: Lapsilla on oikeus kunnolliseen elintasoon. 
28. Artikla: Lapsilla on oikeus käydä koulua. 
29. Artikla: Opetuksen pitää kehittää lasten taitoja ja suvaitsevaisuutta. 
30. Artikla: Vähemmistöryhmään tai alkuperäiskansaan kuuluvilla lapsilla on oikeus noudattaa oman ryhmänsä elämäntapaa ja puhua sen kieltä. 
31. Artikla: Lapsella on mahdollisuus leikkiin ja vapaa-ajasta nauttimiseen. 
32. Artikla: Lapsilla ei saa teettää liian raskasta eikä pitkäaikaista työtä. 
33. Artikla: Lapsia  pitää suojella huumeilta ja laittomalta huumekaupalta. 
34. Artikla: Lapsia pitää suojella seksuaaliselta hyväksikäytöltä. 
35. Artikla: Valtioiden pitää estää lapsilla käytävä kauppa. 
36. Artikla: Lapsia pitää suojella kaikelta hyväksikäytöltä. 
(Kalvopohja nro: V.j.)
37. Artikla: Lapsia ei saa kiduttaa eikä rangaista julmasti. Jos lapsi joutuu vankilaan, häntä pitää kohdella inhimillisesti ja hänen ikänsä pitää huomioida. 
38. Artikla: Alle 15-vuotiaiden lasten ei pidä osallistua sodankäyntiin. 
39. Artikla: Väärinkäytösten uhriksi joutuneita lapsia pitää auttaa. 
40. Artikla: Lakia rikkoneita lapsia pitää suojella ja heidän oikeuksiaan pitää kunnioittaa. 
41. Artikla: Jos valtioilla itsellään on parempia lakeja kuin tässä sopimuksessa luetellut, on niitä noudatettava. 
42. Artikla: Valtioiden pitää huolehtia, että kaikki kansalaiset tietävät lapsen oikeudet. 
43. Artikla: Tätä sopimusta valvoo kansainvälinen ryhmä. 
44. -45. Artikla: Valtiot raportoivat säännöllisesti miten sopimusta noudatetaan. 
46.-54. Artikla: Nämä artiklat ovat päätöksiä sopimuksen voimassaolosta. 

3. NUORTEN OIKEUDET

Yhdistyneet kansakunnat ovat tehneet erityisesti työtä myös nuorten oikeuksien turvaamiseksi. Vuonna 1965 yleiskokous hyväksyi nuorten oikeuksia suojellakseen julistuksen rauhanaatteen, yhteisten periaatteiden ja kansojenvälisen yhteisymmärryksen edistämiseksi. Julistuksen huolenaiheena on myös erityisesti  nuorten koulutus ja hyvinvointi. Nuorten koulutuksen pitäisi julistuksen mukaan kaikin tavoin tukea heidän kykyjään. Koulutuksen tulisi vaalia  rauhan ja vapauden aatteita sekä korostaa ihmisten samanarvoisuutta. Nuorten toivotaan oppivan kunnioittamaan ihmiskuntaa ja sen luovia saavutuksia. Perheellä nähdään olevan tärkeä rooli näiden pyrkimysten saavuttamisessa. 

4. OIKEUS OPETUKSEEN

Oikeus opetukseen on keskeinen ihmisoikeus. Ilman koulussa opetettavia perustaitoja oman elämän kulkuun vaikuttaminen on hyvin vaikeaa. Vaikka kansalaisille olisikin suotu esimerkiksi poliittiset osallistumisoikeudet, niiden käytännön toteutuminen vesittyy vaikkapa ilman kirjoitus- ja lukutaitoa. 110 miljoonaa lasta ei tällä hetkellä saa peruskoulutusta. Heistä kaksi kolmasosaa on tyttöjä. 

YK:n erityiselin Kasvatus, tiede- ja kulttuurijärjestö, Unesco,  työskentelee paremman opetuksen ja opetusedellytysten puolesta. Se auttaa valtioita kehittämään kansallisia lukutaito-ohjelmia, tuottaa opetusohjelmia, kouluttaa opettajia, tukee koulujen rakentamista ja opetuksen nykyaikaistamista sekä auttaa parempien oppikirjojen julkaisemisessa. Unicef auttaa myös kansallisia opetusohjelmia toimittamalla koulutarvikkeita ja laitteita. 

(Kalvopohja nro: V.k.)
LAPSIIN LIITTYVIÄ TILASTOJA

- 110 MILJOONAA LASTA EI SAA PERUSKOULUTUSTA
- 2/3 PERUSKOULUTUSTA VAILLA JÄÄVISTÄ ON TYTTÖJÄ
- 160 MILJOONAA ALLE VIISIVUOTIASTA ELÄÄ ALIRAVITTUNA
- 10 MILJOONAA VAKAVASTI ALIRAVITTUA LASTA KUOLEE VUOSITTAIN
- 13 MILJOONAA AIDS-ORPOA
- 850 UUTTA LASTA TAI NUORTA SAA PÄIVITTÄIN HIV-TARTUNNAN
- 1,4 MILJARDIA IHMISTÄ ELÄÄ ILMAN PUHDASTA VETTÄ

5. VANHUSTEN OIKEUS TURVALLISEEN ELÄMÄÄN

YK:n Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen  3. artiklassa todetaan:

”Kullakin yksilöllä on oikeus elämään, vapauteen ja henkilökohtaiseen turvallisuuteen”.

Tämän lausahduksen nojalla meillä jokaisella on oikeus elää turvallisessa lapsuuden perheessä ja väkivallattomassa parisuhteessa. Erittäin tärkeää on myös muistaa maailman vanhuksia. He ovat usein hyvin puolustuskyvyttömiä ja ovat ansainneet oikeuden rauhalliseen elinympäristöön. Vanhusten oikeuksista puhuminen jää kuitenkin monasti paitsioon, siksi se on hyvä nostaa esille samalla kun puhumme lasten, nuorten ja naisten oikeuksista.

Monissa maailman maissa turvallista vanhuutta järkyttävät taloudelliset huolet. Eläkejärjestelmä ja sen tarjoama taloudellinen turvallisuus on Suomessa maailman huippuluokkaa. Vanhuksemme eivät siis ainakaan teoriassa joudu taloudellisesti heitteille, kuten monissa köyhemmissä maissa. Kehitysmaissa köyhyyttä kompensoi monesti se, että perheiden merkitys on korostunut ja sosiaalinen yhteisö huolehtii ikääntyvistä ihmisistä. Läntisissä hyvinvointivaltioissa ongelmana ei niinkään ole taloudelliset resurssit vaan välinpitämättömyys. 

Välinpitämättömyyden lisäksi Suomessakin esiintyy vanhuksiin kohdistuvaa väkivaltaa. Usein väkivallan harjoittaja löytyy omasta perheestä. Vanhuksiin kohdistuvaa väkivaltaa on tutkittu Suomessa vähän ja se nousi mielenkiinnon kohteeksi vasta 1980-luvulla. Ensi- ja turvakotienliitto toi tuolloin asian julkisuuteen. Vuonna 1997 tehtiin tutkimus, johon haastateltiin 50:tä yli 60-vuotiasta henkilöä. Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää miten ikääntyneet kokevat väkivallan ja mitä syitä he siihen näkevät. Haastatellut kokivat väkivallan ahdistavana ja ihmisarvoa loukkaavana. 

Suomessa vuonna 1992 tehdyssä, kahteen kuntaan rajoittuneessa, tutkimuksessa osoitettiin, että 65-vuotta täyttäneistä miehistä väkivallan kohteeksi oli joutunut 3 % ja naisista 9%. Tutkijat uskovat kuitenkin yleisesti, että vanhuksiin kohdistuu enemmän väkivaltaa kun mitä tutkimukset osoittavat. 

6. TEHTÄVIÄ
Keskusteluaiheita oppitunnille:

1.	Vallitseeko Suomessa naisten ja miesten välillä tasa-arvo?
2.	Mikä asiat ovat meillä hyvin sukupuolten välillä?
3.	Minkälaisissa asioissa on puutteita?
4.	Kohdellaanko koulussa tyttöjä ja poikia tasa-arvoisesti?
5.	Onko koulussa ennakko-odotuksia siitä, miten “kunnon tytöt” tai “kunnon pojat” käyttäytyvät?
6.	Keskustelkaa siitä, miten voisitte kuvitella suomalaisen, japanilaisen ja etiopialaisen naisen arkipäivän eroavan toisistaan?

Ryhmätehtäviä:

Lapset ovat se maailman alati kasvava “vähemmistö”, joka on kaikkein puolustuskyvyttömin. Maailman väkiluku on kasvanut hurjaa vauhtia ja lukuisissa kehitysmaissa kampaillaan syntyvyyden alentamiseksi. Miljoonat ja taas miljoonat lapset elävät maailmassa köyhyydessä. Pohtikaa koko luokan tai oppilasryhmien kesken:
1.	Lapsen oikeuksiin liittyviä tehtäviä:
a)	Mitä lapsi tarvitsee selvitäkseen?
b)	Minkä ikäinen on “lapsi”?
c)	Kuinka vanhana ihminen selviää “yksinään”?
d)	Saako lapsi nykymaailmassa / Suomessa olla lapsi riittävän kauan?
e)	Mitä mieltä olet fyysisestä kurituksesta?

2.	Koulutukseen liittyviä tehtäviä:
a)	Mitä mahdollisuuksia ihminen saavuttaa koulutuksen avulla?
b)	Mitkä ovat sellaisia perustaitoja, joita jokaisen ihmisen tulisi voida koulussa oppia?
c)	Montako vuotta koulua tulisi vähimmillään saada käydä perustaitojen oppimiseksi?

Kotitehtäviä:

1.	Tutustukaa Unicefin historiaan, toimintaan, keräyskohteisiin jne. Tietoa löytyy kirjoista ja internetistä (www.unicef.fi ja www.unicef.org).  Opettaja rajaa tehtävän kuvan tarkemmin. Haetut tiedot kootaan yhteen esimerkiksi seuraavalla tunnilla.

7. LÄHTEET
Tässä osiossa käytetyt  lähteet. Kansion lopussa lisätietoa.

Puheenvuoroja naisiin kohdistuvasta väkivallasta. Tasa-arvojulkaisuja 3/98 (1998). Helsinki: Sosiaali- ja terveysministeriö. 

Suomen Unesco-toimikunnan julkaisuja no 45 (1987), Perustietoa ihmisoikeuksista, (Alkuperäinen otsikko: Human Rights: Questions and Answers, United Nations. Suom. Dynaline Oy). Helsinki: Suomen Unesco-toimikunta ja ulkoasiainministeriö.  

Unicef, 13.7.2001, <http://www.unicef.fi>.

YK-liitto, 13.7.2001, <http://www.ykliitto.fi>