II LUENTO
IHMISOIKEUSSOPIMUKSET JA KANSAINVÄLINEN VALVONTA

1. IHMISOIKEUDET KANSAINVÄLISESSÄ OIKEUDESSA	2
2. YK, EUROOPAN NEUVOSTO JA KANSAINVÄLISET SOPIMUKSET	4
3. KANSAINVÄLISET VALVONTAMEKANISMIT	7
4. TEHTÄVIÄ	10
5. LÄHTEET	11

II LUENTO
IHMISOIKEUSSOPIMUKSET JA KANSAINVÄLINEN VALVONTA

Luentosarjan toisessa osiossa on tarkoitus tutustua kansainvälisiin ihmisoikeussopimuksiin ja niiden valvontaan. Tämä luento sopii mainiosti syventäväksi jatko-osaksi kansion ensimmäiselle osiolle.  

Luennon tavoitteena on tutustuttaa opiskelija ihmisoikeuksien kansainväliseen valvontajärjestelmään, sen toimintaan ja epäkohtiin. Osion yhteydessä opiskelija tutustuu myös Yhdistyneiden kansakuntien ja Euroopan neuvoston historiaan. Osion alussa käsittelemme ihmisoikeuskäsitteen asemaa kansainvälisessä oikeudessa. Ensimmäinen alaluku on tarkoitettu lähinnä lukio-opetuksen yhteyteen, sillä se on sisällöltään muuta osiota vaativampi. Ensimmäinen alaluku voi toimia johdantona aiheeseen tai halutessanne voitte hypätä sen yli ja siirtyä toiseen alalukuun.

1. IHMISOIKEUDET KANSAINVÄLISESSÄ OIKEUDESSA

Kansainvälinen oikeus ei ole samalla lailla järjestelmällinen ja rakenteiltaan viimeistelty kuin valtioiden kansallinen lainsäädäntö yleisesti on. Valtioiden välillä on tuhansia erilaisia sopimuksia, joihin ne ovat eri asteisesti sitoutuneet. Kansainvälisiin sopimuksiin ja tavanomaiseen kansainväliseen oikeuteen perustuva järjestelmä onkin varsin epätäydellinen. Olennaisin piirre tässä sekavassa järjestelmässä on kuitenkin sen universaalisuus. 

(Kalvopohja nro: II.a.)
KANSAINVÄLISEN OIKEUDEN LÄHTEINÄ PIDETÄÄN:

1.	Kansainvälisiä sopimuksia
2.	Kansainvälistä tavanomaista oikeutta
3.	Yleisiä lainkäytön periaatteita, jotka valtiot tunnustavat
4.	Oikeuspäätöksiä ja pätevimpien kansainvälisen oikeuden asiantuntijoiden oppeja, jotka ovat apuna määritettäessä lain määräyksiä

Ensimmäisen ryhmän muodostavat Yhdistyneiden kansakuntien peruskirja ja ne oikeudellisesti sitovat kansainväliset ihmisoikeussopimukset, jotka on laadittu joko YK:ssa tai alueellisina sopimuksina vaikkapa Euroopan neuvostossa. 

Kansainvälisellä tavanomaisella oikeudella tarkoitetaan tiettyjen rikkomusten pitämistä vakavuusasteeltaan sellaisina, että valtioiden on kannettava niistä kansainvälinen vastuu olivatpa ne sitten liittyneet kyseiset teot kieltäviin sopimuksiin tai ei. Tällaisia tekoja ovat muun muassa kansanmurhat, kidutus, orjuus ja rotusyrjintä.

Kansainväliseen tavanomaiseen oikeuteen lasketaan myös suuri joukko erilaisia kansainvälisiä julistuksia ja suosituksia, joita YK tai muut hallitusten väliset järjestöt ja konferenssit ovat hyväksyneet. Keskeisimmässä roolissa tässä kansainvälisen oikeuden lähderyhmässä ovat YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus ja ETYK:n (Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi) Helsingin päätösasiakirja. Yleisiin lainkäytön periaatteisiin voidaan lukea niin ikään suuri joukko valtioiden välisten yhteisöjen ja kansainvälisten tuomioistuinten ihmisoikeuksiin liittyviä päätöksiä. Tuomioistuinten päätökset ovat erittäin keskeisessä roolissa kansainvälisen oikeuden kehittymisen kannalta, sillä niiden kautta sopimustekstit ovat saaneet todellisen ilmiasunsa käytännössä. Myös YK:n erityiselimet tekevät jatkuvasti päätöksiä, jotka ovat merkityksellisiä ihmisoikeuksien toteutumisen ja suojelun kannalta. Näihin päätöksiin viitataan alati kansainvälisessä oikeuskäytännössä. 

Käytettäessä ja tulkittaessa kansainvälistä oikeutta nousee esiin neljäntenä lähteenä tuomioistuinten päätökset ja kansainvälisen oikeuden asiantuntijoiden opit. Kansainvälisesti merkittäviä päätöksiä voivat tehdä yhtälailla niin kansalliset kuin kansainvälisetkin tuomioistuimet. Päätöksillä voi olla merkitystä kansainvälisten ihmisoikeuksien toteutumisen kannalta, joko valtion sisäisesti tai suhteissa muihin valtioihin. Kansainvälistä merkitystä yksittäisen valtion sääntelyllä voi olla esimerkiksi silloin, kun taloudellisen yhteistyön ennakkoehdoksi asetetaan ihmisoikeuksien toteutuminen. 

2. YK, EUROOPAN NEUVOSTO JA KANSAINVÄLISET SOPIMUKSET

Tässä luvussa käsitellään sekä Yhdistyneiden kansakuntien että Euroopan neuvoston historiaa ja kerrotaan niiden puitteissa solmituista kansainvälisistä ihmisoikeussopimuksista.

(Kalvopohja nro: II.b.)
KANSAINVÄLINEN VALVONTA

- YK, YHDISTYNEET KANSAKUNNAT
	- Perustettu 1945

Ihmisoikeuksien kansainvälisen valvonnan käännekohta oli Yhdistyneiden kansakuntien perustaminen. Vuonna 1945 San Franciscossa allekirjoitti 51 maan edustajat YK:n peruskirjan. Tästä katsotaan alkaneen käsitys ihmisoikeuksista universaalina kaikille maailman ihmisille yhtäläisesti kuuluvina oikeuksina. Tällä hetkellä YK:n jäsenenä on 189 valtiota.

(Kalvopohjat nro: II.c. ; II.d. ja II.e.)
- YK:n 189 JÄSENMAATA 

Ihmisoikeuksia pidettiin pitkään vain valtioiden sisäiseen vallankäyttöön kuuluvina asioina. Valtioiden suvereenisuutta ja poliittista itsenäisyyttä korostettiin kansainvälisen oikeuden peruspaaluna. Ihmisoikeuskysymykset eivät kuitenkaan täysin olleet vain valtioiden sisäpoliittisia kysymyksiä ennen YK:n perustamista. Historiassa valinneesta pääsäännöstä on siis poikkeuksia. Ajallisesti ensimmäisiksi esimerkeiksi voidaan ottaa orjuuden kieltämiseen tähdänneet sopimukset. Valtioiden välisiä sopimuksia ihmiskaupan lopettamiseksi tehtiin aina 1810-luvulta lähtien. Myös aseellisia selkkauksia koskevia kansainvälisiä pelisääntöjä on pyritty laatimaan jo 1860-luvulta alkaen. Vuosina 1864, 1906 ja 1929 allekirjoitettiin yleissopimuksia taistelussa haavoittuneiden asemasta. Sotavankeja koskeva kansainvälinen sopimus toteutui niin ikään vuonna 1929. 

(Kalvopohja II.b.)
- Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus 1948 

YK:n perustaminen oli uusi käänne ihmisoikeuksien kansainvälisessä valvonnassa. Vuonna 1948 annettiin ihmisoikeuksien kansainvälinen julistus. Se laadittiin vuosina 1947-48 YK:n talous- ja sosiaalineuvoston  asettamassa ihmisoikeuksien toimikunnassa ja YK:n yleiskokouksessa. Ihmisoikeuksien toimikunnan työskentelyn johtamisesta vastasi Yhdysvaltain entisen presidentin puoliso Eleanor Roosevelt (1884-1962). 

Vaikka länsimaiden panos ihmisoikeuksien julistuksen suunnittelussa oli vahva, ei voida sanoa sen edustavan vain länsimaista käsitystä ihmisoikeuksista. Mm. Latinalaisen Amerikan maita osallistui aktiivisesti julistuksen suunniteluun. Täytyy kuitenkin muistaa, että suuri joukko maailman maista oli vielä 1940-luvun lopulla siirtomaan asemassa ja siten vailla edustajia YK:n elimissä. YK:n yleiskokous olikin huomattavasti suppeampi kuin nykyisin, ja sen johto teollisuusmaiden käsissä. 

Ihmisoikeuksien julistus ei ole valtioiden välinen kansainvälinen sopimus, vaan julistus ihmisoikeuksien toteuttamiseksi. Silti asiakirjalla on myös oikeudellista merkitystä. Julistus on saanut kansainvälisessä oikeudessa aseman, jossa sen katsotaan myös oikeudellisesti velvoittavan maailman valtioita toimimaan ihmisoikeuksien hyväksi. 

Pelkkä kansainvälinen ihmisoikeuksien julistus ei kuitenkaan ole ollut riittävä asiakirja ihmisoikeuksien turvaamiseen. Vuonna 1966 YK:n yleiskokous hyväksyi kaksi uutta ihmisoikeussopimusta. Tuolloin syntyivät kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskeva yleissopimus (KP-sopimus) ja taloudellisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskeva yleissopimus (TSS-sopimus). 

- KP-sopimus 1966
- TSS-sopimus  1966

- EN, Euroopan neuvosto
- Perustettu 1949

Tämä teksti on mainittu jo kansion  I luentokokonaisuudessa:
Euroopan neuvosto perustettiin vuonna 1949 hallitustenväliseksi yhteistyöjärjestöksi. Neuvosto pyrkii edistämään jäsenmaidensa yhtenäisyyttä, suojelemaan ihmisoikeuksia ja moniarvoista demokratiaa, parantamaan elinolosuhteita sekä edistämään inhimillisiä arvoja. Suomi liittyi jäseneksi vuonna 1989 oltuaan jo 1960-luvulta lähtien tarkkailijajäsenenä. Jo neuvoston peruskirjaan merkittiin ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen. Seuraavana vuonna järjestö hyväksyi myös yleissopimukseensa mainittujen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen. 

- Euroopan ihmisoikeussopimus 1950

Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen otettiin mukaan Euroopan neuvoston perussääntöön jäsenyysehtona. Seuraavana vuonna (1950) järjestö hyväksyi yleissopimuksen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi. Tämä sopimus tunnetaan yleisesti nimellä Euroopan ihmisoikeussopimus. Sopimus tuli voimaan vasta vuonna 1953, kun riittävän moni maa oli ratifioinut sen. 

- Euroopan sosiaalinen peruskirja 1961

Euroopan ihmisoikeussopimus mukailee sisällöltään vuonna 1948 hyväksyttyä YK:n ihmisoikeusjulistusta ja sen pohjalta laadittua kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevaa kansainvälistä yleissopimusta. Taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet eroteltiin omaan asiakirjaansa, joka sai nimen Euroopan sosiaalinen peruskirja. Tämä asiakirja saatiin valmiiksi vuonna 1961. 

Euroopan ihmisoikeussopimusta pidetään yleisesti tehokkaimpana kansainvälisenä ihmisoikeusvalvontajärjestelmänä. Tämän katsotaan johtuvan erityisesti siitä, että sopimus mahdollistaa sopimusvaltioiden oikeudenkäyttöpiirissä olevien ihmisten yksilövalitukset. Tapaukset ratkaisee Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, jonka päätökset ovat sopimusvaltioita oikeudellisesti sitovia. 

- EU, Euroopan unioni
- Ei omaa ihmisoikeussopimusta
- Ei voi liittyä unionina kansainvälisiin sopimuksiin

Ennen kuin tutustumme YK:n ja Euroopan neuvoston tarjoamiin valvontamekanismeihin, on syytä mainita muutama sana Euroopan unionista. Kuten jo kansion ensimmäisessä osiossa tuli ilmi, EU:lla ei ole omia erityisiä ihmisoikeuksien toteutumista valvovia toimielimiä. Tässä yhteydessä voidaan toistaa kansion ensimmäiseltä luennolta: Euroopan unionilla ei ole omia erityisiä järjestelmiä ihmisoikeuksien suojaamiseksi. Koska unioni ei ole yhteisönä mukana kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa, niiden kohdistamat valvontajärjestelmät eivät suoraan kohdistu unionin toimielimiin. Sen sijaan jäsenvaltiot voivat olla kansainvälisesti vastuussa myös sellaisista asioista, joissa ne ovat siirtäneet toimivallan unionille. 

Unioniin liittyneet valtiot ovat kuitenkin nykyisellään niin sitoutuneita yhteisöön, ettei sen yhteydessä voida välttää myöskään ihmisoikeusproblematiikkaa. Länsieurooppalaiset valtiot perustivat 1950-luvun taitteessa Euroopan neuvoston suojaamaan kansalaistensa oikeuksia. Olisi ihmeellistä, jos näiden valtioiden liittyessä toisaalla yhä tiiviimmäksi unioniksi, ihmisoikeuskysymykset sivuutettaisiin. Unionin perustamissopimuksissa ei kuitenkaan ole ihmisoikeusluetteloa, vaikka ne paikoin kysymystä sivuavatkin. Vähäinen ihmisoikeuksien valvonta on kuitenkin ymmärretty yhteisössä ongelmaksi ja siihen on etsitty ratkaisua sekä Euroopan yhteisön tuomioistuimen toimintaa, perussopimuksia ja muuta unionin oikeutta kehittämällä. 

3. KANSAINVÄLISET VALVONTAMEKANISMIT

(Kalvopohja nro II.f.)
KANSAINVÄLISET VALVONTAMEKANISMIT 

KP-sopimus (YK) Euroopan ihmisoikeussopimus (EN)  yksilösuuntautunut valvonta

TSS-sopimus (YK) ja Euroopan sosiaalinen peruskirja (EN)   valtiosuuntautunut valvonta

Perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien kansallisia valvontamekanismeja täydentävät kansainväliset järjestelyt. YK:n kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevaa sopimusta (KP-sopimus) ja Euroopan ihmisoikeussopimusta voidaan luonnehtia yksilösuuntautuneiksi, sillä ne sallivat ns. yksilövalitukset. Sen sijaan YK:n taloudellisia, sivistyksellisiä ja sosiaalisia oikeuksia käsittelevä sopimus (TSS-sopimus) ja Euroopan neuvoston laatima Euroopan sosiaalinen peruskirja ovat valtiosuuntautuneita ja niiden valvonta perustuu lähinnä valtioiden raportointivelvollisuuteen sopimuksia valvoville elimille. 

(Kalvopohja nro II.g.)
YK:n valvontaa suorittavat komiteat ja perustamisvuodet				

-	Rotusyrjinnän poistamista käsittelevä komitea (1969) 
-	Ihmisoikeuskomitea (1977)
-	Naisiin kohdistuvan syrjinnän poistamista käsittelevä komitea (1979)
-	TSS– asioita käsittelevä komitea (1985)
-	Kidutuksen vastainen komitea (1987)
-	Lasten oikeuksia käsittelevä komitea (1991)

Yleissopimuksen allekirjoittaneilla valtioilla on velvollisuus raportoida säännöllisin väliajoin YK:n toimielimille niistä toimenpiteistä, joihin maat ovat ryhtyneet sopimuksia noudattaakseen. Taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevat raportit vastaanottava talous- ja sosiaalineuvosto perusti vuonna 1985 näitä TSS-asioita käsittelevän komitean tutkimaan ihmisoikeusraportteja. Vuonna 1977 perustettiin kansalais- ja poliittisia oikeuksia valvomaan erityinen ihmisoikeuskomitea, johon kuuluu 18 itsenäistä asiantuntijaa. Mikäli kaksi KP-sopimuksen allekirjoittanutta valtiota on eri mieltä sopimusvelvollisuuksien noudattamisesta, voidaan ottaa yhteyttä ihmisoikeuskomiteaan, joka pyrkii löytämään ihmisoikeuksien kunnioittamiseen perustuvan ratkaisun. Edellä mainitun kahden komitean lisäksi ihmisoikeuksia valvovat myös rotusyrjinnän poistamista käsittelevä komitea (1969), naisiin kohdistuvan syrjinnän poistamista käsittelevä komitea (1979), kidutuksen vastainen komitea (1987) sekä lasten oikeuksia käsittelevä komitea (1991). 

Edellä mainittiin, että KP-sopimusta voidaan kuvailla yksilösuuntautuneeksi. Henkilö joka katsoo oikeuksiaan loukatun, voi tehdä valituksen ihmisoikeuskomitealle. Valitusoikeus edellyttää, että henkilö on ensin turvautunut kaikkiin käytössä oleviin kansallisiin oikeussuojakeinoihin. YK ei voi valituksen johdosta kumota kansallista päätöstä tai velvoittaa valtiota muuttamaan lainsäädäntöään. Muodollinen toimivalta rajoittuu lähinnä sopimusrikkomuksen toteamiseen. Tämä on tietenkin jo sinällään huomautuksen kohteena olevalle valtiolle kiusallista. TSS-sopimuksen nojalla valtiot ovat velvollisia raportoimaan sopimuksen noudattamisestaan YK:n TSS-komitealle. Lausunnot saatuaan komitea esittää sekä yleisiä että valtiokohtaisia kannanottoja. Myös kansalaisjärjestöillä on mahdollisuus toimittaa kirjallisesti käsityksensä komitean tietoon. 

(Kalvopohja nro II.h.)
EUROOPAN NEUVOSTO  

-	Järjestön piirissä laadittu 170 kansainvälistä sopimusta

-	Keskeisimmät:	Euroopan ihmisoikeussopimus 
                                	Euroopan sosiaalinen peruskirja

-	Euroopan ihmisoikeustuomioistuin

 antaa jäsenvaltioita sitovia tuomioita

Euroopan neuvosto perustettiin vuonna 1949 hallitustenväliseksi yhteistyöjärjestöksi. Neuvosto pyrkii edistämään jäsenmaidensa yhtenäisyyttä, suojelemaan ihmisoikeuksia ja moniarvoista demokratiaa, parantamaan elinolosuhteita sekä edistämään inhimillisiä arvoja. Suomi liittyi jäseneksi vuonna 1989 oltuaan jo 1960-luvulta lähtien tarkkailijajäsenenä. Jo neuvoston peruskirjaan merkittiin ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen. Seuraavana vuonna järjestö hyväksyi myös yleissopimukseensa mainittujen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen. 

Euroopan neuvoston keskeiset toimielimet ovat ministerikomitea, parlamentaarinen yleiskokous, paikallis- ja aluehallinnon kongressi sekä ihmisoikeustuomioistuin. Päämajaansa järjestö pitää Ranskan Starsbourgissa. Kaikkiaan neuvoston puitteissa on laadittu yli 170 jäsenmaita sitovaa eurooppalaista yleissopimusta. Näiden lisäksi on kirjattu satoja jäsenmaiden politiikkaa ohjaavia suosituksia.

Euroopan ihmisoikeussopimusta pidetään yleisesti tehokkaimpana kansainvälisenä ihmisoikeuksia edistävänä ja suojelevana järjestelmänä. Tämä johtuu siitä, että sopimus mahdollistaa sopimusvaltioiden oikeudenkäyttöpiirissä olevien ihmisten yksilövalitukset. Aiemmin tekstissä käytettyä ilmaisua toistaen: Euroopan ihmisoikeussopimus on yksilösuuntautunut. Toinen merkittävä Euroopan neuvoston ihmisoikeuksia käsittelevä sopimus on Euroopan sosiaalinen peruskirja. Se taas vastaa luonteeltaan YK:n TSS-sopimusta ja on siis valtiosuuntautunut. Euroopan ihmisoikeussopimuksen tehokkuus perustuu siihen, että ihmisoikeusrikkomuksen lisäksi syyllinen valtio voidaan velvoittaa kohtuulliseen hyvitykseen valittajalle. Tuomion antaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin. Euroopan sosiaalisen peruskirjan toteutumista valvomaan on perustettu asiantuntijakomitea, joka on esittänyt varsin yksityiskohtaisiakin kannanottoja valtioiden sopimusrikkomuksista. Kannanotot perustuvat sopimusvaltioiden kahden vuoden välein toimittamiin ihmisoikeusraportteihin. 

4. TEHTÄVIÄ

Keskusteluaiheita oppitunnille:

1.	Pohtikaa kansainvälisten järjestöjen merkitystä kansainvälisessä valvonnassa. Minkälaisen merkityksen uskotte kansainvälisillä sopimuksilla olevan ihmisoikeuksien toteutumisessa?
2.	Onko kansainvälinen valvonta hyvä asia vai pitäisikö kunkin valtion saada itsenäisesti päättää asioistaan? 
3.	Kansainvälinen yhteistyö ei aina helppoa. Mistä erimielisyydet voivat johtua? Miten kulttuurierot voivat vaikuttaa päätöksenteossa?

Ryhmätehtäviä:

1.	Tutustukaa YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmalliseen julistukseen ja Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Mitä yhtäläisyyksiä löydätte? Mitä eroavaisuuksia? (Julistus ja sopimus löytyvät kansion takaa.)
2.	Tutkikaa opettajan monistamaa listaa YK:n jäsenmaista (kalvopohjat nro: II.c., II.d. ja II.e.) ja vuosia jolloin maat ovat liittyneet YK:hon. Tutkikaa vuosilukua historian valossa. Mitä vuosiluvut kertovat historiasta? (Vihje opettajalle: Itä-Euroopan maiden liittyminen kymmenen vuotta II maailmansodan päättymisen jälkeen, itsenäistyneet siirtomaat, Baltian maiden itsenäistyminen jne.)

5. LÄHTEET

Tässä osiossa käytetyt  lähteet. Kansion lopussa lisätietoa.

Luoto, Jari (1997), Ulkopolitiikka ja ihmisoikeudet. Helsinki: Gaudeamus.

Scheinin, Martin (1999), Perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien kansainvälinen valvonta. Teoksessa Hallberg, Pekka - Heikki Karapuu - Martin Scheinin - Kaarlo Tuori - Veli-Pekka Viljanen, Perusoikeudet. Helsinki: Werner Södeström.

Tuori, Kaarlo (2000), Julkisoikeuden perusteet. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta.

Sosiaali- ja terveysministeriö, 26.3.2001. Euroopan neuvosto EN, <http://www.stm.fi/kvt/kans01.fr.htm>.

YK-liitto, 23.3.2001. Ihmisoikeuksien noudattamisen valvominen YK:ssa, <http://www.ykliitto.fi/yktieto/ihmiso4.htm>.

YK-liitto, 19.7.2001, YK-tieto, <http://www.ykliitto.fi/yktieto/YK-j5.htm>.