Matkaraportit Kandiyhdistyksen viinimatkasta Ranskan Champagnen maakuntaan: I ryhmä 25. - 28.9. ja II ryhmä 2. - 5.10.2014

Kuten viimeisten vuosien aikana on ollut tapana, ryhmien vastaavat Kristiina ja Orvokki sopivat taas etukäteen keskenään, että matkaraporttien kirjoittajat arvotaan siten, että molemmista ryhmistä tulee kahden päivän raportit. Liekö syynä jo rutiiniksi käyneet järjestelyt vai iän tuomat muistiongelmat, mutta kaikki ei mennyt ihan kuin strömsössä. Sihteerin epäilykset heräsivät heti, kun kaksi ensimmäistä raporttia tupsahtivat sähköpostiin: ne olivat molemmat lauantain kertomuksia, yksi kummastakin ryhmästä! Valitettava kömmähdys on nyt sitten yritetty paikata jälkikäteen. Kiitos Vahaloille, että ystävällisesti vaihtoivat  raportointipäivän perjantaiksi, vaikka muistiinpanot olivatkin torstailta! Sunnuntain tapahtumat on koostettu Orvokin ja Kristiinan hatarista muistikuvista yhdistäen molempien ryhmien tarinaa. Mutta lauantailta on edelleen kaksi alkuperäistä kertomusta ohessa ja siten hyvä mahdollisuus vertailla ryhmien tunnelmia sen päivän tapahtumista. 

Torstai 2.10.2014, II ryhmä
Kirjureina Seija ja Risto Turunen

Aamulla lähdettiin liikkeelle Helsingin pikkupakkasesta ja saavuttiin Pariisiin liki 20 asteen kesäiseen lämpöön. Tiesimme, että ykkösryhmä oli saanut nauttia neljä päivää jatkuvaa lämpöä ja auringonpaistetta ja meidänkin odotuksemme olivat sen suhteen korkealla.  Kolmena ensimmäisenä päivänä olikin kesäinen terassikeli, mutta viimeisenä päivänä sitten satoi.
Bussissa vakiomatkailijat istuutuivat sujuvasti entisille tutuille paikoilleen; jotkut totutusti bussin etuosaan ja taakse sama vanha jengi, joka ryhtyi lukemaan Iltasanomien visailukysymyksiä.
Oppaamme Lea Nousiainen oli monelle tuttu jo edelliseltä 10 vuotta aiemmin tehdyltä samppanjamatkalta. Tiesimme olevamme hyvissä käsissä!
Suunnatessamme kohti Chateau de Pierryn linnaa Lea kertoili Ranskan poliittisista oloista: Sarkozy ryhtyy pelastamaan Ranskaa, virkamiehiä tullaan vähentämään ja säästökohteena on myös terveydenhoito, joka on Ranskassa ollut tähän saakka huippuhyvää. 
Samppanjan alueella sato oli korjattu jo pari viikkoa aiemmin. Olisimme mieluusti nähneet, kuinka paljon sadonkorjaajia tarvitaan, jotta sato saadaan käsin poimittua talteen alle kahdessa viikossa. Alueella sekoittuvat merelliset ja mannerilmaston vaikutukset, minkä seurauksena luonto ei pääse liian vähällä ja rypäleistä jalostuu ensiluokkaisia. Alue, joka käsittää kaikkiaan 35 000 hehtaaria, on Ranskan pohjoisin viininviljelysalue. Vuodesta 2017 lähtien aluetta kasvatetaan 38 000 hehtaariin. Kuulimme, että yksi uusi samppanjahehtaari maksaa jopa 1 miljoona euroa! Eipä ihme, että samppanja on niin arvokasta juotavaa! Luulisi, että tuolla hinnalla on vaikeaa saada aikaan kannattavaa businesta. 
Ajoimme pitkin Rue de Champagnea ja ensimmäinen vierailukohteemme oli 2 km päässä Epernayn keskustasta sijaitseva Chateau de Pierryn linna. Täällä linnan jo ikääntynyt, mutta samppanjastaan ja historiastaan todella ylpeä isäntä otti meidät vastaan ja kertoili tilan historiasta ihastuttavan selkeällä ranskan kielellään. Linnan oli 1700-luvun alkupuolella rakennuttanut Choiseulin lordi, Chalonin piispa. Talon samppanjahistoria perustuu munkki Dom Perignonin oppipojan Jean Oudartin (k.1742) taitoihin. Tila jakautui useampaan osaan 1800-luvulla ja vasta 1970-luvulla Jean Paul Cobillard yhdisti tilan ja restauroi linnan.  Samppanjan maistelun yhteydessä isäntämme näytti, kuinka pullon korkki aukaistaan oikeaoppisesti joko pulloa kääntämällä (siis ei koskaan itse korkkia) tai sitten miekalla.
Lounaan jälkeen teimme ostoksia epävirallisen näköisiä paperilippusia/kuitteja vastaan jonka jälkeen lähdimme ajelemaan samppanjareittiä pitkin ja näimme bussistamme Epernayn hienon keskustan isot samppanjatalot.
Saavuimme Reimsiin iltapäivällä viiden jälkeen ja kirjoittauduimme kolmen tähden hotelliimme, jolla oli aivan ensiluokkainen sijainti ravintolakadun vieressä. Huoneet olivat vaihtelevan pieniä eikä arpaonni suosinut kaikkia. Osalla oli hieman moitittavaa esim. siivouksen suhteen. Kaiken kaikkiaan hotelli oli kuitenkin kutakuinkin kelvollinen.
Torstai-ilta oli ensimmäinen ja viimeinen vapaasti käytettävissä oleva ilta ja useimmat suuntasivat askeleensa ravintolakadulle syömään jotain ’pientä’.  Jos olisi osannut arvata, miten paljon ruokaa on tarjolla seuraavina päivinä, olisi kannattanut paastota tuo ilta.  Oli mahtavaa istuskella katukahvilassa kesäisessä lämmössä lokakuun alussa!
Matkan alkuvaiheessa emme vielä tienneet, että tulemme olemaan ähkynä koko neljä päivää. Lea kyllä kertoi että Ranskan tapa ruokailla on valittu Unescon maailmanperintölistalle! 

Perjantai, 26.9.2014, I ryhmä
Kirjureina Heikki ja Anneli Vahala
Hotellimme intiimi aamiaishuone antoi mahdollisuuden vilkkaaseen ajatusten vaihtoon torstain, ensimmäisen matkapäivämme kokemuksista ja alkavan päivän monipuolisesta matkaohjelmasta. 
Reims´n aurikoisessa aamussa lähdimme bussilla kohti 10 km:n päässä sijaitsevaa Rilly la Montagnen pikku kylää ja Champagne Vilmartin perinneviinitilaa, loppumatka puikkelehtien bussilla kapeilla kujilla, joissa talojen ikkunoilla ja aidoilla olevat pelargoniaistutukset olivat vielä mitä kauneimmassa kesän loistossaan.  Jo viidennessä polvessa tilaa pitävä isäntä Laurent Champs kertoi hyvin seikkaperäisesti tilastaan. Yli sata vuotta vanhan tilan historiaa ja nykypäivän tuotantoa korostaen hän ylpeänä totesi viinin viljelyn pohjautuvan kestävän kehityksen periaatteisiin ja ympäristön arvostamiseen. 
Viinikellarissa tehdyllä kierroksella opimme ymmärtämään samppanjan valmistuksen erityisvaatimuksia ja valmistuksen lukuisia vaiheita. Tässä muutamia erityisesti mieleen jääneitä asioita: Samppanjapullo käy läpi vähintään 100 eri vaihetta ennen kuin se on valmis myyntiin, vähintään 15 kk menee siihen, että tavallinen samppanja on valmista, vuosikertasamppanja 3-5 vuodessa. Pulloja pyöritetään valmistusvaiheessa 1/6 osa pulloa kerralla 2 kertaa päivässä 8-12 viikon ajan, vuosikertasamppanjapullojen pyöritys tehdään käsin. Kun sakka on painunut pullojen kaulaan, laitetaan pullojen kaulat-27C -asteiseen hiilihappojäähän 3-4 minuutiksi, kruunukorkki aukaistaan ja jääpalaksi muuttunut sakka tulee ulos pullosta. Pulloihin lisätään tässä vaiheessa sokeria sen mukaan halutaanko kuivaa vai makeaa samppanjaa. Sen jälkeen pullo suljetaan oikealla korkilla. Samppanjan maistelun lomassa kuulimme, että paras lämpötila tarjoiluun on +10 - 12C ja vuosikertasamppanjalle +12C, ja paras lasi tarjoiluun on isohko ”tulppaanilasi”. Carelia Wines ja Ravintola Bellevue Helsingissä tuovat tilan samppanjaa Suomeen. Mielenkiintoisen esittelyn ja maistelun jälkeen siirryimme tilan kellariravintolaan nauttimaan lounasta mukavassa kandiseurassa puheensorinan yltyessä sitä mukaa, mitä pidemmälle ruokailussa etenimme. Nautimme aluksi erinomaista ankkaa talon tapaan ja päätimme ruokailun paikallisista Biscuit rosé -kekseistä tehdyillä köyhillä ritareilla vaniljajäätelön ja marjakastikkeen kanssa.
Matka jatkui kohti viiniviljelmien keskellä n. 7 km:n päässä olevaa Joseph Gouletin 1909 rakentamaa majakkaa. Majakka selviytyi ensimmäisestä maailmansodasta vähäisillä vaurioilla, vaikka sijaitsikin Marne-joen keskeisellä taistelualueella. Tutustuimme majakan viinimuseossa monipuolisen Champagnen alueen historiaan ja 104 portaan kipuamisen jälkeen eteemme avautui silmänkantamattomiin Reims´n ”vuorien” viininviljelmiä. Kotiin viemiseksi monet meistä tekivät tuliaisostoksia majakan myymälästä.
Seuraava kohteemme, 7,5 km:n päässä sijaitseva Distillerie Guillon viskitislaamo, joka on yksi harvoista ranskalaisen viskin valmistajista, oli meille eksoottinen kokemus.  Ranskalainen viski ei ehkä meille suomalaisille ole kovin tuttu juoma. Varsin karu, mutta kustannustehokkaan oloinen tuotantolaitos sijaitsee Montagne de Reims’in luonnonpuistossa, joka asettaa rajoituksia tuotantotiloille. Mieleemme jäi tuotantoprosessissa käytetty ”betonimylly” ja tammitynnyrien varastoina käytetyt konttirivistöt kahdessa kerroksessa, joiden takana aidatulla alueella laidunsivat vietnamilaiset porsaat ja suurisarviset pässit lähdettä vartioivat. Valmistusprosessin erikoisuus heijastui maistamiemme erilaatuisten viskien maussa, josta maistajat vaihtoivat vilkkaasti mielipiteitä.  – Seuraavalla viikolla tislaamolla käynyt kakkosryhmä oli vähintäänkin yhtä hämmentynyt näkemästään. Tämän tuotantolaitoksen toimintaan ei taida EU-direktiivit ylettää! Lopputuotettakaan ei kovin moni matkalaisista olisi kutsunut viskiksi…  Mutta tulipahan nähtyä tämäkin!!!
Matkalla takaisin hotelliimme Reims´n kaupunkiin kuulimme oppaamme Lean mielenkiintoisen kuvauksen ensimmäisen maailmansodan tapahtumista ja seurauksista Champagnen alueella. 
Illallisen nautimme vain pienen kävelymatkan päässä hotellistamme, Ravintola Flossa. Monipuolinen ja runsas illallinen hienosti valittuine juomineen nautittiin päivän matka-antiin tyytyväisessä ja myöhemmin hieman raukeassa ilmapiirissä. 

Lauantai 27.09.2014, I ryhmä
Kirjureina Vesa Kauppinen ja Tutta Tenhola-Kauppinen
Lauantai aamun startti 9:30  tuntui leppoisalta ja päivä osoitti heti aurinkoisia merkkejä suunnatessamme päivän ensimmäiseen kohteeseen, n 40 km päässä olevaan Oger´n kylään.
Matkan varrella ohitimme monia tunnettuja ja suuria samppanjatiloja. Omistusrakenteet ovat viime vuosina muuttuneet ja on menty kohti yhä suurempia yksiköitä, mm Moet Chandonista on muodostunut osa ylellisyystavaraimperiumia LVMH (Luis Vuitton Monet Hennessy) , joka omistaa myös Veuve Cliguot`n ja Pommeryn.
Kertasimme myös Champagne alueen karkeita avainlukuja: 35000 hehtaaria viinitarhoja, 350 milj. pulloa, 15000 viljelijää, varsinaisia samppanjataloja n 300 jonka lisäksi 5000 viljelijää myy omilla etiketeillään n 35000 eri tuotetta.
Ogerin kylä oli ”reittauksensa” veroinen, ”4 kukan kaupungissa” kukat näkyivät kaikkialla.   Oger on yksi niistä 17 kylästä, jotka tuottavat Grand Cru luokiteltuja samppanjoita.
Kohteemme, ”Champagne Jean Milan” oli tyypillinen perheyritys, joka oli perustettu v 1894 ja jota nyt pyöritti jo viides sukupolvi, Caroline ja Jean-Charles Milan, apunaan 10 vakituista työntekijää. 
Kierroksellamme kuulimme jälleen vaativan valmistusprosessin yksityiskohtaisesti. 
Sato oli saatu korjattua viikko sitten 11 päivässä 30 sadonkorjaajan voimin, kaikki käsin, kuten hellävarainen ”direktiivi vaatii”. Rypäleet oli puristettu omassa puristamossa, joka on logistisesti hyvin käytännöllinen ratkaisu. Milanin ”prässit” poikkesivat aikaisemmista, suorakaiteen muodollaan, mutta tässäkin pelisäännöt olivat samat, 4000 kilosta sai puristaa 2250 kg ”viinimehua”. Ensimmäisen vaiheen sammiot olivat myös poikkeuksellisesti emalisia.
Pullot varastoidaan edelleen osittain jo1860 luvulla kaivetussa kellariholvissa, jossa vuosikertasamppanjoita ”tanssitetaan” käsin 2 x päivässä. Valmiita tuotteita kypsytetään varastoissa vielä vähintään 3 vuotta ja vuosikertasamppanjoita 3-6 vuotta.
Kuluvasta vuodesta on tulossa hyvä, 6 hehtaarin alueelta saadaan n 100 000 pulloa. Vuosittain vientiin menee n. 56 %, josta Japani on merkittävin, 15 %.
Prosessi jatkuu tammikuussa, jolloin viinimestarit aloittavat maistelun yhdistelläkseen kahden vuoden viinejä siten, että talon tasalaatuisuus säilyy. Tämä onkin yksi prosessin vaativimpia alueita, jossa vuosien kokemus tulee esille. Milanin osalta tilannetta helpotta se, että heidän ”Blanc de Blancs” samppanjansa tehdään vain yhdestä rypäleestä, Chardonnaysta.
Tuotantotila kierroksen jälkeen maistelimme ihanassa auringonpaisteessa pihalle katetulta pitkältä pöydältä talon erinomaisia tuotteita. Mm ”Brut Millenaire Grand Cru ” vuosikerta- samppanjaa , jota oli kypsytetty 4v ajan ja joka isäntien mukaan sopi aperitiiviksi, kala-aterialle, siipikarjalle ja vaikkapa koko menun läpi. Saimme myös maistaa 150v juhlavuoden kunniaksi pullotettua Rose samppanjaa, jossa Chardonnayn lisäksi oli 10 % Pinot Noiria.
Lounaan nautimme läheisessä maatilaravintolassa, Auberge Saint Fregueux`ssa , jossa saimme mm ankanrintaa. ”Ruokavarasto” löytyikin tilan takapihalta, jossa oli iso joukko erilaisia hanhia ja muuta siipikarjaa sekä lampaita. 
Lounaan jälkeen suuntasimme takaisin Reimsiin ja kohti Taun palatsia., joka on UNESCOn maailmanperintökohde.  Ranskan kuninkaat asuivat tässä Reimsin arkkipiispan palatsissa ennen kruunajaisiaan, jotka tapahtuivat viereisessä Notre.Damen katedraalissa.  Rakennus sai nimensä T-kirjain muodostaan (Tau), nykyisen barokkiasunsa rakennus sai 1600 luvun lopulla, mutta sen vanhin osa on kappeli vuodelta 1207. Kruunajaisseremoniassa arkkipiispa toi pyhän öljyn, jolla kuningas voideltiin ja hänelle annettiin viitta, kannukset ja upein jalokivin koristeltu kruunu. Kruunajaisateriat syötiin myös Taun palatsissa, ensimmäinen tiettävästi vuonna 990 ja viimeinen vuonna 1825.
Palatsissa on toiminut vuodesta 1972 Musee de l’Èuvre, ja se esittelee kuninkaiden lukuisia muotokuvia ja muita maalauksia, katedraalin patsaita ja gobeliineja, pyhäinjäännöslippaita sekä monia jalokivin koristeltuja kruunajaisiin liittyviä esineitä.
Illalla ohjelmassa oli ns. päätösillallinen, joka nautittiin korkeatasoisessa, Brasserie Le Jardin ravintolassa. Vastaanotosta, tarjoilusta ja hyvästelystä huokui palvelualttius, ripeys sekä asiakkaan huomioiminen ja sitä täydensi erinomainen ruoka ja juoma. 
Alkuun tietysti samppanjaa, sitten ”Tartare de thon blanc ; Ballotine de volaille de Champagne Farcie de foie gras  ; Clafoutis  ’a la poivre William ja kaikki tietysti erinomaisten viinien kera -  C ést bon !!

Lauantai 4.10.2014, II ryhmä
Kirjureina Hannele ja Pekka Nikkanen
Lauantaina aamiaisella ruokasali täyttyi jälleen iloisesta jutustelusta ja naurusta. Pöydissä keskusteltiin mm. politiikasta, maahanmuutosta, kotoutumisongelmista ja edellisen päivän runsaasta ruokamäärästä. Bussi starttasi ohjelman mukaisesti tasan klo 9.30.
Aamu oli hieman sumuinen ja maisema tosi kaunis, syksyn väreissä. Olimme matkalla 40 kilometriä Reimsistä sijaitsevaan Grand Cru de la Champagne-alueen Mesnil-sur-Ogerin kylään. Oppaamme Lea kertoi meille Ranskan asunto-oloista. Luotijuna on mahdollistanut Pariisissa työssäkäyvien asumisen myös Reimsissä ja se on puolestaan nostanut kaupungin asuntojen hintatasoa. Monet pikkukaupungit ovat kärsineet asukaskadosta, mutta Reims on suosittu ja haluttu asuinpaikka. Myös kaupungin yliopisto pitää alueen vireänä.
Kuulimme myös historiallisen tietopaketin Sarajevon laukauksesta alkaneesta I maailmansodasta 1914–1918. Venäjä tuki Serbiaa ja Saksa Itävalta-Unkaria. Saksa julisti Venäjälle sodan 1.8.1914. Mutta ennen kuin se uskalsi lähettää joukkojaan Venäjälle, se halusi tuhota arkkivihollisensa Ranskan, jottei jäisi kahden rintaman väliin. Tarkoitus oli lyödä Ranska kuudessa viikossa. Ranskalaiset pysäyttivät saksalaiset kuitenkin läheisellä Marne-joella. Preussin sodan häviö 1870 ja Pariisin piirityksen nöyryyttävät muistot saivat ranskalaisten tuen uudelle sodalle. Marnen rintamalle lähetettiin joukkoja 600 taxilla Pariisista ja lisävoimat auttoivat pysäyttämään saksalaisten hyökkäyksen. Talvella osapuolet joutuivat toteamaan, että sota oli muuttunut uuvutussodaksi. Rintamalinja juuttui vuosiksi paikoilleen ja taistelut vaativat satojen tuhansien sotilaiden hengen. Sota päättyi Versaillesin rauhaan 19.11.1918. Sodan seuraukset Ranskalle olivat kovat: 1,3 miljoonaa kuollutta, joista neljäsosa oli alle 24 vuotiaita, 3 miljoonaa haavoittunutta, yksin Reimsin väkiluku laski 117.000:sta 17.000:een. Myös satavuotinen sota (kesti 106 vuotta) ja Napoleonin sota Waterloon tappioineen (1815) kerrattiin. 
Lea kertoi myös sodan vaikutuksista naisiin ja naisten osuuden kasvuun työvoimassa, vuoden 1914 neljän prosentin osuudesta vuoden 1918 32 prosenttiin. Vuonna 1922 naisten äänioikeus hyväksyttiin kansalliskokouksessa, mutta senaatti vastusti sitä ja naisten äänioikeus Ranskaan saatiin vasta vuonna 1945.
Meille kerrottiin luostarilaitoksesta, jossa perinteisesti vallitsee asketismi ja paasto (munkin päiväannos 6000 kaloria!), mutta jossa mietiskely on tuottanut myös sampanja-menetelmän keksimisen.  Kuriositeettina mainittakoon, että tällä alueella ehtoollisjuoma on sampanja, jonka pappi juo yksin. Eikä täällä käytetä öylättiä, vaan mikä tahansa leipä käy, vaikkapa patonki.
Ehtipä Lea kertomaan Ranskan metsistäkin, jota on 285.000 ha eli kolmanneksi eniten koko Euroopassa. Metsien omistus on pirstoutunut 3,5 miljoonalle omistajalle, joista suurimmalla osalla on pieniä alle kahden hehtaarin metsätiloja.
Vierailu Champagne Jean Milanin tilalla sujui perinteisen tavan mukaan. Aluksi meille selvitettiin, miten rypäleet kerätään, puristetaan mehuksi vanhoissa puupusertimissa ja säilytettään tammitynnyreissä. Tämän tilan erikoisuus on sata prosenttinen chardonnay-rypäleiden käyttö. Tästä nimi Grand Cru Banc de Blanc. Maistoimme kolmea eri sampanjaa, ostimme käteviä pullonsulkijoita, sampanja-keksejä ja T-paitoja, joissa luki osuvasti ”SAVE WATER - DRINK CHAMPAGNE”.
Tilalta ajoimme lounaalle Auberge Saint Fregueux-nimiseen maalaisravintolaan, joka tuottaa itse suurimman osan tarjoamistaan ruuista. Ruokailun yhteydessä aloitimme esittelykierroksen, kolme uutta matkalaista ja tällä kertaa myös uusi pari viime vuoden kurssijuhlista vuoden 1973 aloittaneiden joukosta. Mukava ja iloinen tunnelma jatkui lounaan ajan puheenaiheina milloin teräaseasetus milloin Rivieran loma-asunnot. Maittavan lounaan jälkeen jaksettiin vielä ostaa ankanmaksaa tilan puodista. 
Matkalla takaisin Reimsiin kuunneltiin Lean kertomuksia Ranskan kuninkaista, joista 31 on kruunattu Reimsissä. Tähän ovat vaikuttaneet alueen vahvat piispat ja pari paaviakin. Nämä kertomukset saivat lisäväriä vierailtuamme päivän viimeisessä kohteessa Reimsin kuninkaiden palatsissa Taussa. Maalaukset, kuninkaiden koristeelliset asusteet, kruunut jalokivineen, taidokkaat gobeliinit, mikäli ne olivat tehty Prisiin Les Gobelins-tehtaassa ja muut vallan symbolit, valtikat, pyhäinjäännös lippaat, saivat mielikuvituksen siirtymään paikalla pidettyihin loistokkaisiin kruunajaisiin. 
Ennen illallista kaikille jäi vielä muutama tunti vapaa-aikaa. Siellä ne isovanhemmat kiertelivät kilvan upeissa ranskalaisissa lastenvaateliikkeissä etsimässä tuliaisia lastenlapsilleen. Myös tulppaanimalliset sampanjalasit olivat suosittuja tuliaisia.
Klo 19.30 hotellin aulaan saapui viimeiseen iltaan pukeutunut iloinen kandiseurue avec. Keskusteltiin jälleen siitä, että itse kaupungissa olisi voinut viettää hieman enemmän aikaa. Ehdotuksena tuli, että seuraavalla matkalla olisi vain yksi yhteinen illallinen lauantaina. Lounaat olivat olleet taas niin mahtavia, että pienemmällä illallisella olisi pärjätty oikein hyvin. Kaksi vapaailtaa mahdollistaisivat myös omat valinnat, aina kevyestä salaatista Michelin-tähti ravintolan herkkuihin, maun mukaan. Tarjotaan ehdotusta vapaasti hallituksen mietintämyssyyn.
Kauppatieteiden kandidaattien Champagnen matkan viimeisen illan kruunasi illallinen Brasserie Le Jardinissa. Puiston pimeydessä lymysi ehkä matkan maukkaimmat ruuat tarjonnut ravintola.  Oli mahtavaa katsella, kuinka keittiöhenkilökunta touhusi puhtaassa ja hyvin organisoidussa keittiössä. Ilta tarjosi juhlavat puitteet yhteiseen ruokailuun.
Kiitos matkaseurueellemme ja toivottavasti tavataan ensi vuonna (Piemontessa?).

Sunnuntai, 28.9.2014, I ryhmä ja 5.10.2014, II ryhmä 
Orvokki Willbergin ja Kristiina Linnoisen kahden sunnuntain tapahtumista rakennettu yhteinen palapeli. Kirjoitusvaiheessa tarkemmat yksityiskohdat matkasta olivat jo iloisesti haihtuneet muistista!  
Kaikki päättyy aikanaan, niin taas tämäkin matka. Tuntui, että aika meni nopeasti, mutta olimme näiden päivien aikana ehtineet nähdä ja kokea – ja varsinkin syödä – hyvin paljon. 
Aamupalan jälkeen pakkasimme matkalaukkumme ja itsemme bussiin ja ajelimme kohti roomalaisten ajoilta peräisin olevaa Troyes’n kaupunkia. Matkalla oppaamme Lea kertoi alueen historiasta ja vastaili kysymyksiimme. 
Ykkösryhmä saattoi vielä bussimatkalla ihastella auringonpaisteessa kylpeviä kauniita maisemia viiniviljelmineen ja  auringonkukkineen. Sen sijaan kakkosryhmän näkymät olivat jo aamusta alkaen hieman harmaammat: yöllä alkanut sade sumensi värit ja peitti maiseman verhoonsa. Onneksi tunnelma ei sentään vesittynyt, vaikka sade loppui vasta lentokentälle saavuttua. Itse asiassa sade antoi aiheen yhdelle hauskimmista muistoista matkalta, kun jotkut meistä joutuivat tekemään todella luovia ratkaisuja pysyäkseen kuivina: mustista muovipusseista tuli kätevät suojukset kangaskengille ja hotellin suihkumyssy muuntui sadehatuksi! Tämä eleganssi saattoi ihmetyttää ranskalaisia, mutta se osoittautui toimivaksi. Todistusaineistoa löytynee matkakuvista…
Kun kakkosryhmä saapui kaupunkiin, jouduimme hetken aikaa kiertelemään bussilla parkkipaikkaa etsien. Kaupungin keskustan oli valloittanut Rotareiden järjestämä hyväntekeväisyysjuoksu: numerolapuilla varustetut monenikäiset osanottajat juoksivat sinnikkäästi pitkin poikin katuja likomäriksi kastuneina ja välillä puikkelehtivat meidänkin välitsemme! Ihan selväksi ei käynyt olivatko nämä juoksijat ihan selvillä reitistä vai olimme me ihan oikeasti tiellä…
 Molemmat ryhmät saapuivat Troyesiin hieman etuajassa. Ykköset odottelivat lounaspaikan avautumista lähettyvillä olevan kirkon puistossa, joka oli entinen hautausmaa. Kakkosryhmän ohjelmaan sade vaikutti sen verran, että yhteinen kävelykierros kaupungilla päätettiin jättää tekemättä. Ne, joilla oli kunnon sadevarusteet, saattoivat omin päin kierrellä katselemassa kaupunkia, mutta suurin osa ryhmästä suunnisti suoraan bussilta kauppahalliin, jonne sitten pesiydyimme odottamaan lounaalle pääsyä.  Osa suunnisti hallin sampanja/osteribaariin, osa meni kahvilaan ja osa ryhtyi kiertelemään herkkuja täynnä olevia myyntitiskejä sekä ostamaan tuliaisjuustoja.  Mitään kovin suurta tungosta siellä ei ollut, mutta Lea kertoi, että ranskalaiset tulevat usein koko perheellä ostamaan sunnuntailounaan ainekset hallista ja siksi kauppahalli on auki myös sunnuntaisin. Erityisen vaikuttava oli mielenkiintoisia mereneläviä sisältänyt myyntitiski. Olli tilasi siitä itselleen pre-lounasannoksena osterilautasen: kauppahallin tyyliin sopivasti osterit tulivat styroxalustalla jääpedille aseteltuina! Olivat kuulemma hyviä ja tuoreita!
Ravintola Le Damier oli vanhassa talossa keskellä vanhaa kaupunkia, mutta tyyliltään sekoitus uutta ja vanhaa. Jälleen kerran ruoka maistui: nautimme tomaattia, mozzarellaa ja basilikaa taikinakuoressa sekä sitruksella maustettua oliiviöljyä, pääruuaksi oli hasselpähkinöillä leivitettyä lohta. Jälkiruokana oli maukas paahtovanukas suklaakastikkeen ja päärynän kera. Oli kotoista, että koko ravintola oli käytössämme. Näin ollen suuren ryhmämme ei tarvinnut tuntea noloutta jatkuvasta liikenteestä naisten/miestenhuoneeseen (ainoa mahdollisuus ennen lentokenttää!) tai pelätä, että  iloinen ja asteittain yhä äänekkäämmäksi käynyt pulinamme häiritsisi muita ruokailijoita.
Lounaan jälkeen jäi vielä aikaa käväistä vastapäätä olevassa, 1500-luvulta peräisin olevan Pyhän Madeleinen kirkossa. Sieltä mieleen jäi kivestä upeasti koristekaiverrettu ja rakenteeltaan ainutlaatuinen, siltamainen lehteri/väliseinä sekä kauniit lasimaalaukset.  
Ykkösryhmä jatkoi kävelykierrostaan vielä syvemmälle vanhaan kaupunkiin kapeita kujia pitkin. Täällä talot olivat vanhoja, kuvauksellisia ristikkohirsitaloja, jotka olivat iloisesti toisiaan vasten kallellaan. Taloissa ei välttämättä pysty kaikissa kerroksissa asumaan, usein vain pohjakerros on asuttu tai siinä sijaitsee kauppaliike tai ravintola. Talojen räystäillä asusti runsaasti puluja, joten höyheniä riitti kaduille saakka, samoin lintujen muita jätöksiä, vaikka ilmeisesti talojen omistajien velvollisuutena onkin pitää katuosuutensa siistinä. Vanhankaupungin jälkeen poikkesimme vielä samassa kauppahallissa, jossa kakkosryhmä seuraavalla viikolla sitten tuli tutustumaan tarjontaan tarkemmin.
Bussiin palattuamme iloinen rupattelu hiljeni vähitellen ja täyden vatsan tuoma raukeus valtasi matkalaiset. Matka kentälle pitkin moottoritietä meni jouhevasti. Matkan loppupuolella kiittelimme kuljettajamme ja erityisesti oppaamme Lean, he molemmat saivat ansaitut juomarahakuoret totuttuun tapaan. Paluumatkalla pidettiin myös neuvoa antava äänestys seuraavan vuoden matkakohteesta.  Ykkösryhmä äänesti Itävaltaa yhden äänen voitolla Englannista ja kakkosryhmästä nousi voittajaksi uutena ehdotuksena Piemonten alue Italiassa. Näillä evästyksillä hallitus jatkaa asian käsittelyä….
On uskomatonta, että nyt alkaa jo kolmas vuosikymmen yhdistyksen viinimatkojen historiassa. Salaisuuden täytyy olla siinä, että meillä on aina niin mukavaa yhdessä. Kiitos kaikille iloisesta matkaseurasta!